Title : Hockey love
By : Veronica
Part : 2 - Nečakaný moment
Na ďalší deň som sa zobudila skoro ráno .
Bolo niečo cez 6 hodín . Z izby som prešla do kúpelne a prezliekla som
sa do teplákov . Na dneska som nemala nič v pláne , tak som sa rozhodla že
neskôr zavolám Sofi , či už je doma . Zatiaľ som si sadla k NTB a surfovala
som po nete .
„Ahoj Sofi , už si doma ?“
„Ahoj Soni , áno už som doma .O 15 min.
prídem po teba , ak chceš .“
„Jasné poď . Musíš mi vynahradiť tu kávu .“
Zasmiala som sa .
„Ok , tak o chvíľu som tam . Zatiaľ sa
priprav .“ Zložila .
Natiahla som na seba legíny a voľné tričko
. Vlasy som si nechala rozpustené a jemne som sa nalíčila . Prešla som do
kuchyne , zobrala som si jablko a oznámila som rodičom , že idem von .
Vychádzala som z kúpeľne , keď zazvonila Sofi . Obula som si tenisky a vyšla
som .
„Ahoj Soni . Tak ideme ?“ Zasmiala sa .
Prikývla som .
Odišli sme do kaviarne , sadli sme si na
naše zvyčajné miesto a objednali sme si kávu . Sedela som pri Sofi , keď
mi zazvonil mobil . Prišla mi správa . Otvorila som ju a bola od Maťa .
„Ahoj
Soňa , si doma ? Nezájdeme niekam ? :D –Maťo“
„Uf ,takže Maťo . Čo si mi o ňom nič nepovedala ?“ Dobiedzala do
mňa .
„Spoznala som ho pred 2 dňami , tak čo
riešiš ?“ Zasmiala som sa .
Nechcelo sa mi písať SMS , tak som rovno
zavolala .
„Maťo , teraz nie som doma . Som vonka s kamarátkou
. Sme v kaviarni , ak chceš príď za nami .“
„OK , ale som s Markom .“
„Prines aj jeho .“Zasmiala som sa a zložila
som .
„Tak ?“
„Čo tak ?“ Nechápavo som na ňu pozrela .
„Tak čo ? Príde Maťo ?“
„Príde aj s kamarátom .“Zasmiala som
sa .
„OK“ Odvrkla šťastne .
„Ahoj Soňa .“ Prisadol si ku nám Maťo s Markom
.
„Ahojte .“ Objala som ich . „Ona je moja
kamarátka Sofia .“ Ukázala som na ňu . Objali aj ju .
„Počuj , ty nie si Martin Reway a ty Marko
Daňo ?“Spýtala sa .
„Uhmm , hej .“Zasmiali sa obaja naraz .
Dakedy sa správajú ako dvojčatá . Ale totálne . Naraz sa smejú , naraz
rozprávajú . Fakt strašidelné .
„Soňa ja už pôjdem . Mama ma bude hľadať .“Po
3 hodinovej debate sa Sofi postavila od stola .
„Pôjdem
už aj ja .“ Odvrkol Marko . „Mám ťa odprevadiť ?“Pozrel na Sofi . Ona
iba prikývla .
„Ehmm , kríky nechajte kríkmi ! Ešte sa
poznáte prikrátko .“Zachechtal sa Maťo .
„Debil!“Zasmial sa na oplátku Marko .
„Čaute!“Mierne som za nimi zakričala .
„A teraz čo ?“Pozrel na mňa .
„Čo čo ?“Zasmiala som sa .
„Čo budeme robiť ?“
„Prečo ?“
„Preboha Soňa . To chceš tu sedieť ? Zase chceš aby nás čašníčka vyháňala ?“Zasmial
sa .
„Jaj tak myslíš . Prepáč , asi účinkuje z neznámych
príčin , ten kofeín .“Zasmiala som sa . „Poďme , čo ja viem napríklad do parku
, alebo kamkoľvek .“Navrhla som .
„Poďme na kolotoče . Včera prišli .“Navrhol
.
„Jasne poďme . Od detstva milujem kolotoče
.“Uškrnula som sa .
Dorazili sme ku kolotočom a namierili sme
si to rovno k stánku s lístkami .
„Kam chceš ísť ?“Pozrel na mňa .
„Poďme na veľkú reťazovku . Tú zbožňujem .“
„Dvakrát na veľkú reťazovku .“Povedal Maťo
predávačovi . Zaplatil a išli sme k reťazovke . Vyšli sme po schodoch
. Chlapovi sme podali lístok a sadli sme si na miesta tesne za sebou .
Párkrát som sa zatočila a skončila som tvárou v tvár Maťovi . Chytil
ma za ruku . Až so mnou myklo . Iba som sa usmiala a čakala som kým pustia
už reťazovku . Po chvíľke ma Maťo pustil a cítila som sa ako keby som lietala
. Bolo to už dávno čo som sedela na reťazovke . Naposledy to bolo asi , keď som
mala 14 alebo 15 rokov . Po 5 minútach kolotoč zastal a v kľude sme
zišli dole , mne sa tak trocha krútila hlava , tak som sa musela držať Maťa .
„Si OK ?“ Pozrel na mňa vystrašene .
„Hej som . Len sa mi trocha točí hlava . To
hneď prejde .“Ubezpečila som ho .
„Pôjdeme už ? Alebo ešte chceš ísť na niečo
?“
„Poďme ešte na jedno . Prosím .“Nahodila
som psie oči .
„Tak poďme , ale na ktoré ?“
„Na tie!“Ukázala som .
„Fúú , to bol deň .“Prechádzali sme po
meste . Neboli sme na jedno kolotoči , ale zašli sme ešte asi na 5 .
„Som unavená jak kôň .“Oprela som sa o Maťovo
plece .
„Sľúbila si že pôjdeme už len na jeden ,
ale tým tvojím psím očkám sa nedá odolať a museli sme zájsť ešte na 4 .“Nadul
sa , ale pri tom sa aj smial .
„Ešte na mňa kydaj , že sme boli na toľkých
kolotočoch . Čí nápad bol sem prísť ? No čí ?“Smiala som sa .
„Dobre , dobre . Vyhrala si . Jedna , nula
pre teba .“Objal ma .
„Maťo , toto nie je hokej .“Buchla som ho
jemne do ruky .
„Nevadí . Ale chápeš pointu , nie ?“
„Hej jasne chápem . Kto by to nechápal , že
?“ Zasmiala som sa . Znova .
„Tak ja už pôjdem . Teraz sa vyšplhám do
bytu , zvalím sa do postele a zaspím . Zajtra ma nikto a nijak nezobudí
.“ Stáli sme pred „mojím“ panelákom a chystala som sa vojsť ale Maťo ma
chytil .
„Ani toto ťa nepreberie ?“ Spýtal sa .
Naklonil sa ku mne a pobozkal ma .
Žádné komentáře:
Okomentovat