Title : Give me love
By : Veronica
Part : 2 - Nový domov
Prebudila som
sa do krásneho slnečného dňa . Bola som plná energie , mala som aj dobrú náladu
. Lenže tá dobrá nálada pominulo , po tom čo som si spomenula že dneska
odlietame do Londýna . Vstala som z postele a pozrela som sa na mobil
, aby som zistila koľko je hodín . Bolo pol 8 . Vyšla som z izby
a všade bolo prázdno . Jedine čo tu bolo , bol nábytok , krabice
a kufre . Z obývačky som prešla do kuchyne , kde sedela mama
s otcom .
„Dobré ráno
slniečko . O 2 hodiny odchádzame , tak by si sa už mohla obliecť .“
Usmiala sa na mňa mama . Úsmev som jej neopätovala . Bez duše som si sadla
k stolu a zjedla som raňajky , ktoré mi pripravila mama . Po
raňajkách som vstala od stola a prešla som do svojej izby . Z kufra
som vytiahla nejaké oblečenie a vo svojej izbe som sa prezliekla . Vlasy
som si dala do drdola a na oči som si dala len špirálu . Vyšla som zo
svojej kúpeľne a porozhliadla som sa po svojej izbe . Slzy mi tiekli po
líci . Všetky tie spomienky , všetko čo som prežila ostáva tu . Tu v mojej
izbe . Sadla som si na zem a rozmýšľala som nad všeličím .
Z rozmýšľania ma prebudila mama .
„Lili poď . Už
ideme . Dole na náš čaká taxík .“
„A čo krabice
a kufre ?“
„Prišiel
sťahovák . On odnesie do Londýna všetky krabice a kufre nesieme my .“
Vstala som zo
studenej zeme a vyšla som z izby . Posledný krát som sa pozrela do
izby a zatvorila som dvere . Schmatla som kufre a vyšla som
z bytu . Na vchodových dverách už visela cedulka
„NA PREDAJ“ .
Smutne som vstúpila do výťahu a zišla som
dole .
Sedela som
v letiskovej hale a v ušiach som mala MP3 . Rozmýšľala som nad
tým , že čo budem robiť sama v Londýne . Z môjho rozmýšľania ma
prebral , niekto kto do mňa drgol zozadu . Otočila som sa a tam stála
Zuzka a Kaťa . Rýchlosťou blesku som vyskočila zo stoličky a už som
visela na Zuzkin krku a potom aj na Katinom . „Lili , budeš nám chýbať .“
„Viete
o tom , že aj vy mne . Vôbec nechcem ísť . Ja chcem ostať tu , tu
s vami .“ Objala som ich a počula som ako si niekto odkašľal .
Otočila som sa
a na moje prekvapenie tam stál Erik . Rozbehla som sa k nemu .
„Lili , prepáč
ako som sa k tebe včera správal . Nevedel som spracovať informáciu , že už
nebudeš so mnou .Prepáč mi to .“
„Nie je to len
tvoja vina .“ Objala som ho tak silno , ako som len vedela .
„Lili ! Už
musíme ísť .“ Prišla ku mne mama .
„Ahoj , ľúbim
ťa .“ Objala som Erika naposledy a letmo som ho pobozkala .
Prišla som k dievčatám , objala som ich
a odkráčala som s rodičmi k lietadlu .
Už sme
doleteli . Sedeli sme v taxíku a ja som sa pozerala von oknom . Mama
s otcom sa na niečom smiali .
„Už sme tu .“
Zahlásil šofér .
Otec mu
zaplatil a vystúpili sme pred veľkým dvojposchodovým domom ,
s veľkými francúzskými oknami , živým plotom a s anglickým
trávnikom .
„Mami ? My sa
vážne sem sťahujeme ?“ Iba s úsmevom na perách mi prikývla .
Schmatla som
kufre a vbehla som dovnútra . Vo vnútri to bolo ešte krajšie ako vonka .
Priestranná chodba , napravo obývačky s hnedou dlážkou . Uprostred
obývačky bol kožený gauč , pred ním sklenený konferenčný stolík a pod ním
„chlpatý“ koberec , pred stolíkom bol krb a nad ním na stene bola zavesená
plazma . Proste luxus . Obývačky bola spojená s priestrannou kuchyňou ,
kuchynská linka bola z bieleho dubu , aby ladila s koženou sedačkou
v obývačke a s koženými stoličkami v jedálenskej časti
v kuchyni . Z obývačky sa dalo prejsť na druhú stranu domu , teda do
knižnice , teda aj do pracovne môjho otca . Otec si vždy potrpí na tom , aby
mal čo najlepšie prostredie na bankové záležitosti . Teda to znamená , že to
tejto časti domu budem chodiť najmenej . Teda vráťme sa k opisu domu .
Z knižnice / pracovne viedli ešte jedny dvere a to späť na chodbu .
Vrátila som sa tam a vyšla som na poschodie . Napravo boli 2 dvere a naľavo
3 . Vybrala som sa teda napravo . Vošla som do prvých dverí , uprostred izby
stál manželská posteľ , vedľa nej 2 nočné stolíky s lampou na jednej
i na druhej . Oproti postele bol stolík a na ňom TV , vedľa stolíka
z jednej strany bola skriňa a z druhej strany komoda .
Z izby ešte viedli 2 dvere , jedny na balkón a druhé do kúpeľne .
V kúpeľni bol len jednoduchý sprchový kút
, dve umývadlá a WC . Z kúpeľne sa ešte dalo vrátiť na chodbu
, teda tie 2 dvere videli do spálne a do kúpeľne . Prešla som naľavo .
Otvorila som dvere a vstúpila som dnu . Nemohla som uveriť ! Táto izba
bola oveľa väčšia ako predošlá , uprostred izby stála manželská posteľ , na
bokoch nočné stolíky taktiež s lampou na oboch stranách . Oproti postele
bol písací stôl s Macbookom . Z izby viedli ešte 3 dvere . Jedny boli
na balkón , druhé do kúpeľne , ktorá nebola ničím iná ako predošlá kúpeľňa ,
ale nemala som poňatia kam vedú 3 dvere . Otvorila som a zapla som svetlo
. Stála som pred mojím šatníkom ! Sánka mi spadla niekam až k jadru Zeme .
Dlho som sa nevedela spamätať z toho , že mám vlastný šatník ! Ale počkať
! Z kúpeľne viedli 3 dvere , jedny do mojej izby druhé na chodbu
a tretie boh vie kam . Vrátila som sa do kúpeľne a otvorila som
tajomné tretie dvere . Vošla som dnu a nechápala som o čo ide . Izba
bola asi taká veľká , ako spálňa , ale namiesto manželskej postele tam bola
postieľka pre malé deti . Celá izba vyzerala ako pre menšie dieťa . Žltá stena
so striebornými mesičikmi a hviezdičkami na všetkých štyroch stranách izby
. Uprostred izby , ako som už spomínala , stála postieľka so závesom Macko Pú ,
pri stenách komody z bieleho dubu a všade naokolo plyšové macíky .
Z tejto izby sa nedalo víjsť na balkón , ale za to bola tá najsvetlejšia
časť domu . Nerozumela som o čo tu ide .
„Načo by
rodičia zariaďovala detskú izbu , ak .... . Preboha !“ Vykríkla som
a bežala som naspäť dole k rodičom .Mama sa už usadila vo svojej
novej kuchyni .
„Mami ?“
Nechápavo som sa na ňu pozerala .
„Áno Lili ?“
„Prečo je
v jednej izbe detský nábytok , akože ty si tehotná ?“ Pozerala som na ňu
ako teľa na nové vráta .
„No vieš , my
sme ti to už chceli povedať . Ale nakoniec sme sa rozhodli , že ti to poviem tu
v Londýne .“ Začala mi to vysvetľovať , ako keby mi to nestačilo na rovinu
povedať že je tehotná . „Takže áno , áno som tehotná ! Budeš mať súrodenca .“
Usmiala sa na mňa .
Ja som stála
uprostred kuchyne ako taká socha a pozerala som do blba .
„Preboha ! Ako
teším sa , ale ja som nikdy nechcela mať súrodenca ! Bola som zvyknutá na to ,
že som jedináčik a teraz toto . Argh !“ Vyhŕkla som a vyšla som späť
na poschodie .
V izbe
som si vybalila oblečenie a v kľude som si sadla za moju novú lásku .
Macbook . Nič zaujímavé nikde nebolo , tak som sa rozhodla že pôjdem troška
preskúmať ulicu , kde bývam . Zišla som dole a pred dverami som zakričala
na rodičov , že idem von a už ma nebolo .
Prechádzala
som sa po ulici a celý čas som rozmýšľala nad tým , že čo budem robiť cez
celé prázdniny sama . Prechádzala som sa , ale nikde ani len živej duše .
Vytiahla som svoj mobil z vačku a volala som mame .
„Mami ?“
Ozvala som sa
„Áno Lili ?“
„Nevieš , či
dneska nemajú sviatok a v Anglicku ? Alebo niečo také ?“
„Prečo ?“
„Lebo , na
celej ulici ani živej duše a už ma to nebaví .“
„Tak poď domov
.“
„Radšej sa
porozprávam so psami ! Maj sa .“ Celá nahnevaná som zložila .
Ešte troška
som sa prechádzala , kým som nenašla jeden park . Rozhodla som sa , že si
pôjdem troška oddýchnuť . Už som bola takmer v parku , keď som uvidela
nejakého chlapca , ako sedí na lavičke . Povedala som si že si k nemu
sadnem , predsa sa nebudem ešte aj v parku nudiť . Nič tým nestratím , keď
si sadnem k jednému chalanovi .
„Ahoj .“
Pozdravila som sa a milo som sa usmiala .
Chalan sa na
mňa ani len nepozrel , mal na hlave kapucňu a na očiach Wayfarerky .
„Haló ?! Si tu
prítomný ?“ Ešte stále sa neozýval .
„Ehmm , aspoň
sa ozvi . Vieš chcem aspoň vedieť , že či si človek alebo mimozemšťan , ktorý
mi nerozumie ....“
„Ahoj“
Pozdravil .
„Aleluja ! Ty
máš jazyk . To čo ti tak dlho trvalo ?“
Zasa sa
neozýval .
„Ehmm ,
nechcem sa starať , hej ? Ale ty si človek ? Alebo ? Sa mýlim ? Vieš nepôsobíš
ako človek . Nemyslím to v zlom .“ začala som . „asi“
„Vieš ,
nemôžem veľa rozprávať , lebo ma môže veľmi veľa ľudí spoznať .“
„Áááááá ! Ty
si Barack Obama ! Alebo kto ?“ Začala som dobiedzať .
„Há há , si
veľmi vtipná .“
„Troška humoru
nezaškodí . Ver mi .“ Drgla som doňho . „Počuj ? Prečo si taký , no proste taký
čudný ? Je pravda že ťa poznám sotva 2 minutý , ale prídeš mi taký zvláštny .
Ako nie v zlom , môžeš to brať aj v zlom ....“ Uškrnula som sa . „Ale
proste si iný ? Čím to asi bude ?“ Začala som sa robiť , akože tuho rozmýšľam .
„Dobre , dobre
. Keď ti poviem kto som , tak mi už dáš pokoj ?“
„Na sto
percent !“
Dal si dole
kapucňu a wayfarerky . Ostala som sedieť s vyšpúlenými očami .
„Prekvapená ?“
„Maximálne !
Vieš , vravel si že ťa veľa ľudí spozná . Ale ja naopak , ja ani nemám poňatie
, že kto si .“
„To nemyslíš
vážne ?“
„Smrteľne !“
„Máte doma TV
? Rádio ? Internet ?“
„Áno ?“
„Tak potom asi
ty si čudná , nie ja .“ Začal sa smiať , ako nejaký pacient z psychiatrie
.
„Uhmm , si
v pohode ? Nemám zavolať doktora ?“
„Nie“ Snažil
sa tváriť vážne , ale nešlo mu to .
„Vyklop to už
! Kto preboha si ?“
„Harold Edward
Styles , osobne .“Podal mi ruku .
„Už som to
meno niekde počula .“ Robila som sa že zasa tuho rozmýšľam . „Už viem ! Myslím
že také meno som čítala v zozname môjho uja . Len pre informáciu , môj ujo
je psychiater !“
„Há há ,
vtipná si . Už ti to niekto povedal ?“
„Myslím že hej
a dosť ľudí .“
Chcela som
ešte niečo povedať , ale začal mi zvoniť mobil .
„Prosím ?!“
Ozvala som sa po slovensky . „Dobre , hneď idem .“ „Rozkaz šéfe !“ Mobil som
odložila do vrecka a bola som pripravená odísť .
„Kam ideš ?“
Spýtal sa ma .
„Žeby domov ?
Novinka že ?“
„Nie , ale
nezájdeme dneska niekde ? Najlepšie by bolo sem do parku . Sem chodí málo ľudí
a nik ma aspoň nespozná .“
„Dobre“
„Ehmm , kde
bývaš ?“
Vytiahla som
z vrecka papierik a napísala som tam adresu .
„Super !
O ulicu ďalej ako bývam ja s kamošmi .A ešte mi povieš ako sa voláš ?“
„Lili“
Vstala som
z lavičky a išla som domov . „Ja som toho chalana už dakde videla !
Už viem ... Ale predsa , to nemôže byť on , či ? Pýtala som sa v sebe .
„Ale ja si to zistím .“ Šibalsky som sa usmiala .
„Už som doma !
Čo je také súrne ?!“Vchádzala som do domu s nervami .
Práve dneska
ma museli vyrušiť , keď som sa zabávala v parku .
„Ja ti len
chcem povedať , že zajtra ideš do školy .“ Prišla ku mne mama .
„Čo ?! Čo
preboha !“ Nevedela som ani , čo mám na to povedať ! „Načo do školy ?! Predsa
už vysvedčenie mám ešte zo Slovenska ! Tak načo mi bude škola ? Čo tam budem
robiť ?! Na akú školu idem ?!“Otázky som zo seba len tak sypala .
„Lili !
Ukľudni sa . Ideš do školy , aby si spoznala ľudí a aby si cez leto
nesedela doma .“
„To vážne len
kvôli tomu mám ísť do školy ? Vážne ?!“
„Áno , len
kvôli tomu ! Už toľko nefrfľaj a choď do izby ! Večer ideme do reštaurácie
!“
„Ja nejdem !
Ja večer idem von ! Som s niekým dohodnutá .“
„Nikoho tu
nepoznáš .“
„V parku som
spoznala . A ja do reštiky nejdem , ja idem von . Maj sa !“
Sedela som
v izbe a vyberala som nejaké džínsy , v ktorých zájdem do parku
.
„Lili ! Niekto
ťa hľadá !“ Kričala mama zdola .
Zišla som dole
a ....![](https://blogger.googleusercontent.com/img/b/R29vZ2xl/AVvXsEhSE2Ya0vA_wVISNv2FXC1XuF9cYYssaSSjek62kE_vNXeX-oFPjPPaPlnoe3dlShAtD7FcqAkaJoEmJsdWmTWREVce2bzoL3sX6wogpLrIZ9anQqOdvlCOr4wKg4jVlrKZ8-JvXsessaQ/s1600/102.jpg)
Žádné komentáře:
Okomentovat